-
1. Вступ
- 1.1 Про систему контролю версій
- 1.2 Коротка історія Git
- 1.3 Основи Git
- 1.4 Git, зазвичай, тільки додає дані
- 1.5 Три стани
- 1.6 Командний рядок
- 1.7 Інсталяція Git
- 1.8 Початкове налаштування Git
- 1.9 Отримання допомоги
- 1.10 Підсумок
-
2. Основи Git
- 2.1 Створення Git-репозиторія
- 2.2 Запис змін до репозиторія
- 2.3 Перегляд історії комітів
- 2.4 Скасування речей
- 2.5 Взаємодія з віддаленими сховищами
- 2.6 Теґування
- 2.7 Псевдоніми Git
- 2.8 Підсумок
-
3. Галуження в git
- 3.1 Гілки у кількох словах
- 3.2 Основи галуження та зливання
- 3.3 Управління гілками
- 3.4 Процеси роботи з гілками
- 3.5 Віддалені гілки
- 3.6 Перебазовування
- 3.7 Підсумок
-
4. Git на сервері
- 4.1 Протоколи
- 4.2 Отримання Git на сервері
- 4.3 Генерація вашого публічного ключа SSH
- 4.4 Налаштування Серверу
- 4.5 Демон Git
- 4.6 Розумний HTTP
- 4.7 GitWeb
- 4.8 GitLab
- 4.9 Варіанти стороннього хостингу
- 4.10 Підсумок
-
5. Розподілений Git
-
6. GitHub
-
7. Інструменти Git
- 7.1 Вибір ревізій
- 7.2 Інтерактивне індексування
- 7.3 Ховання та чищення
- 7.4 Підписання праці
- 7.5 Пошук
- 7.6 Переписування історії
- 7.7 Усвідомлення скидання (reset)
- 7.8 Складне злиття
- 7.9 Rerere
- 7.10 Зневадження з Git
- 7.11 Підмодулі
- 7.12 Пакування
- 7.13 Заміна
- 7.14 Збереження посвідчення (credential)
- 7.15 Підсумок
-
8. Налаштування Git
-
9. Git and Other Systems
- 9.1 Git як клієнт
- 9.2 Міграція на Git
- 9.3 Підсумок
-
10. Git зсередини
- 10.1 Кухонні та парадні команди
- 10.2 Об’єкти Git
- 10.3 Посилання Git
- 10.4 Файли пакунки
- 10.5 Специфікація посилань (refspec)
- 10.6 Протоколи передачі
- 10.7 Супроводження та відновлення даних
- 10.8 Змінні середовища
- 10.9 Підсумок
-
A1. Додаток A: Git в інших середовищах
- A1.1 Графічні інтерфейси
- A1.2 Git у Visual Studio
- A1.3 Git в Eclipse
- A1.4 Git у Bash
- A1.5 Git у Zsh
- A1.6 Git у Powershell
- A1.7 Підсумок
-
A2. Додаток B: Вбудовування Git у ваші застосунки
- A2.1 Git з командного рядка
- A2.2 Libgit2
- A2.3 JGit
- A2.4 go-git
-
A3. Додаток C: Команди Git
- A3.1 Налаштування та конфігурація
- A3.2 Отримання та створення проектів
- A3.3 Базове збереження відбитків
- A3.4 Галуження та зливання
- A3.5 Поширення й оновлення проектів
- A3.6 Огляд та порівняння
- A3.7 Зневаджування
- A3.8 Латання (patching)
- A3.9 Електронна пошта
- A3.10 Зовнішні системи
- A3.11 Адміністрування
- A3.12 Кухонні команди
8.1 Налаштування Git - Конфігурація Git
До цього часу ми розглянули основи роботи Git і як його використовувати, а також ми розповіли про декілька засобів, які надає Git для легшого та ефективнішого його використання. У цьому розділі ми побачимо, як можна змусити Git працювати бажаним чином, запровадивши декілька важливих конфігураційних налаштувань. Із цими засобами легко змусити Git працювати точно так, як потрібно вам, вашій компанії чи групі.
Конфігурація Git
Як ви вже читали в Вступ, можна вказати конфігураційні налаштування Git використовуючи команду git config
.
Одна з перших речей, що ви зробили — це вказали ваше ім’я та електронну адресу:
$ git config --global user.name "John Doe"
$ git config --global user.email johndoe@example.com
Тут ви вивчите декілька більш цікавих налаштувань для пристосування Git у такий же самий спосіб.
Спочатку швидке резюме: Git використовує низку конфігураційних файлів для визначення нетипової поведінки, яка вам може знадобитися.
Перше місце, куди Git заглядає за цими значеннями, знаходиться у системному файлі /etc/gitconfig
, який містить значення, що застосовуються для всіх користувачів системи та всіх їхніх репозиторіїв.
Якщо передати опцію --system
до git config
, то він буде читати і записувати саме в цей файл.
Наступне місце, куди дивиться Git — це файл ~/.gitconfig
(або ~/.config/git/config
), який є специфічним для кожного користувача.
Ви можете змусити Git читати і записувати в цей файл за допомогою опції --global
.
Нарешті, Git шукає конфігураційні значення у файлі налаштувань, що розміщений у директорії Git-а (.git/config
) будь-якого поточного репозиторія, що ви використовуєте, і відповідають налаштуванням за допомогою опції --local
команди git config
.
Ці значення є специфічними для цього окремого репозиторія.
(Якщо не задати явно рівень конфігурацію, типово буде використано цей.)
Кожен з цих “рівнів” (системний, глобальний, локальний) переписує значення попереднього рівня, тобто, наприклад, значення в .git/config
перекриває значення в /etc/gitconfig
.
Зауваження
|
Конфігураційні файли Git-а є звичайним текстом, тому ви можете задати ці значення, відредагувавши файл вручну дотримуючись коректного синтаксису.
Однак у загальному випадку легше виконати команду |
Базові налаштування клієнта
Конфігураційні опції, що розпізнаються Git-ом, належать до двох категорій: клієнтські та серверні. Більшість опцій стосуються сторони клієнта — налаштування ваших персональних робочих вподобань. Існує багато, багато конфігураційних опцій, але велика частка їх корисна лише в певних крайніх випадках; ми розкриємо тут лише найзагальніші та найкорисніші. Щоб побачити список усіх опцій, підтримуваних вашою версією Git, виконайте
$ man git-config
Ця команда виводить список усіх доступних опцій з доволі докладним описом. Також ви можете знайти цю інформацію на http://git-scm.com/docs/git-config.html.
core.editor
За замовчуванням, Git використовує будь-що вказане вами як типовий текстовий редактор у змінних середовища VISUAL
чи EDITOR
, або повертається до редактора vi
, щоб створювати чи вредагувати ваші повідомлення до комітів та теґів.
Щоб змінити типові налаштування на щось інше, використовуйте опцію core.editor`:
$ git config --global core.editor emacs
Тепер не важливо, що вказано як типовий редактор для терміналу, Git буде викликати Emacs для редагування повідомлень.
commit.template
Якщо ви вкажете для цього параметра шлях до файла у вашій системі, Git буде використовувати той файл як типове значення для повідомлення при створенні коміту. Власний шаблон для повідомлення коміту може нагадувати вам (або іншим) про правильний формат і стиль таких повідомлень.
Наприклад, розглянемо файл шаблону ~/.gitmessage.txt
з таким вмістом:
Subject line (try to keep under 50 characters)
Multi-line description of commit,
feel free to be detailed.
[Ticket: X]
Зверніть увагу на те, що цей шаблон нагадує творцю коміту, що рядок з темою має бути коротким (заради гарного виводу git log --oneline
), а також докладніше описати коміт, і послатися на номер задачі, якщо така існує.
Щоб вказати Git, що потрібно використовувати його як типове значення для повідомлення, яке з’являтиметься в редакторі після виконання команди git commit
, потрібно встановити значення для commit.template
:
$ git config --global commit.template ~/.gitmessage.txt
$ git commit
Після цього, під час створення коміту, ваш редактор буде відкривати щось на зразок наступного в якості заповнювача для повідомлення коміту:
Subject line (try to keep under 60 characters)
Multi-line description of commit,
feel free to be detailed.
[Ticket: X]
# Please enter the commit message for your changes. Lines starting
# with '#' will be ignored, and an empty message aborts the commit.
# On branch master
# Changes to be committed:
# (use "git reset HEAD <file>..." to unstage)
#
# modified: lib/test.rb
#
~
~
".git/COMMIT_EDITMSG" 14L, 297C
Якщо ваша команда має певні вимоги до повідомлення коміту, то встановлення шаблону для цих вимог у системі та налаштування Git, щоб він використовував його за замовчуванням, збільшить шанси регулярного дотримання цих вимог.
core.pager
Це налаштування визначає, який прогортач сторінок використовується, коли Git прогортає виведення, таке як log
і diff
.
Ви можете встановити його в значення more
чи ваш улюблений прогортач сторінок (за замовчуванням — це less
), чи вимкнути його, задавши як значення порожній рядок:
$ git config --global core.pager ''
Якщо ви виконаєте це, Git буде відображати увесь результат всіх команд, незалежно від його довжини.
user.signingkey
Якщо ви створюєте підписані анотовані теґи (як це обговорювалось у Підписання праці), то встановлення вашого GPG ключа підпису в конфігураційних налаштуваннях зробить це простішим. Вкажіть ID вашого ключа наступним чином:
$ git config --global user.signingkey <gpg-key-id>
Тепер ви можете підписувати теґи без необхідності кожного разу вказувати ваш ключ у команді git tag
:
$ git tag -s <tag-name>
core.excludesfile
Ви можете задати шаблони у файлі .gitignore
вашого проекту для того, щоб Git не бачив їх як невідслідковувані та не намагався індексувати при виконанні команди git add
на них, як це обговорювалось у Ігнорування файлів.
Але іноді виникає потреба ігнорувати певні файли у всіх сховищах, з якими ви працюєте.
Якщо ваш комп’ютер працює на macOS, ви, напевно, знайомі з файлами .DS_Store
.
Якщо ж ви надаєте перевагу редактору Emacs, то знаєте про файли, що їхні назви закінчуються на ~
чи .swp
.
Ця опція дозволяє написати щось на зразок глобального файлу .gitignore
.
Якщо ви створите файл ~/.gitignore_global
з наступним вмістом:
*~
.*.swp
.DS_Store
…та виконаєте команду git config --global core.excludesfile ~/.gitignore_global
, то Git більше ніколи не буде турбувати вас щодо цих файлів.
help.autocorrect
Якщо ви помиляєтесь при наборі команди, то виводиться щось подібне до цього:
$ git chekcout master
git: 'chekcout' is not a git command. See 'git --help'.
Did you mean this?
checkout
Git послужливо намагається зрозуміти, що ви мали на увазі, але відмовляється виконувати це.
Якщо встановити значення help.autocorrect
рівним 1, то Git буде все ж таки виконувати цю команду:
$ git chekcout master
WARNING: You called a Git command named 'chekcout', which does not exist.
Continuing under the assumption that you meant 'checkout'
in 0.1 seconds automatically...
Зверніть увагу на це дивне “0.1 seconds”. Насправді значення опції help.autocorrect
є цілим числом, що представляє десяті секудни.
Тому, якщо встановити його рівним 50, то Git дасть вам 5 секунд, щоб змінити свою думку перед виконанням відкоректованої команди.
Кольори у Git
Git повністю підтримує кольорове виведення у терміналі, що робить візуальний розбір результатів виконання команд значно швидшим та легшим. Чимало опцій можуть допомогти налаштувати кольори відповідно до ваших вподобань.
color.ui
Git автоматично розфарбовує більшу частину свого виведення, але є головний вимикач, якщо вам не подобається така поведінка. Щоб вимкнути кольорове виведення Git у терміналі, зробіть наступне:
$ git config --global color.ui false
Типовим налаштуванням є auto
, що розфарбовує виведення, коли воно йде прямо у термінал, але уникає керування кольором, коли виведення переадресовується у канал чи файл.
Ви також можете встановити його у значення always
для ігнорування різниці між терміналами та каналами.
Вам рідко хотітиметься цього; у більшості сценаріїв, якщо вам потрібне кольорове кодування у переадресованому виведенні, можна передати параметр --color
в команду Git, щоб змусити його використовувати кольорове кодування.
Типове значення майже завжди є тим, чого ви бажаєте.
color.*
Якщо ви хочете вказати більш конкретно, яку команду розфарбовувати і як — Git постачає налаштування кольору для конкретних команд-дієслів.
Кожна з них може бути задана в true
, false
або always
:
color.branch color.diff color.interactive color.status
На додаток, кожне з цих підналаштувань можна використовувати для встановлення конкретного кольору для частини виводу, якщо ви бажаєте змінити кожен колір. Наприклад, щоб встановити метадані у вашому виводі різниці в синій текст, чорне тло та грубий шрифт, ви можете виконати
$ git config --global color.diff.meta "blue black bold"
Ви можете встановити колір у будь-яке з наступних значень: normal
, black
, red
, green
, yellow
, blue
, magenta
, cyan
, чи white
.
Якщо вам потрібні такі атрибути як bold з попереднього прикладу, то можете вибирати з bold
, dim
, ul
(підкреслено), blink
та reverse
(переставити тло та текст).
Зовнішні інструменти зливання (merge) та різниці (diff)
Хоча Git має вбудовану імплементацію отримання різниці, яку ми використовували в цій книзі, ви можете натомість налаштувати зовнішній інструмент. Ви також можете налаштувати графічний інструмент для розв’язання конфліктів зливання замість того, щоб розв’язувати їх вручну. Ми продемонструємо налаштування Perforce Visual Merge Tool (P4Merge) для відображення різниці та розв’язання конфліктів, адже це гарна графічна програма та вона безкоштовна.
Якщо ви бажаєте спробувати її, P4Merge працює на всіх розповсюджених платформах, отже ви маєте бути в змозі це зробити.
Ми використовуватимемо в прикладах шляхи, які працюють на системах Mac та Linux; для Windows, вам доведеться замінити /usr/local/bin
на шлях до програми у вашому середовищі.
Спочатку, завантажте P4Merge з Perforce.
Далі, ви налаштуєте зовнішні скрипти обгортки для виконання своїх команд.
Ми використовуватимемо шлях Mac для програми; на інших системах, він буде там, де встановлено файл p4merge
.
Налаштуйте обгортку для зливання під назвою extMerge
, яка викликає програму з усіма опціями:
$ cat /usr/local/bin/extMerge
#!/bin/sh
/Applications/p4merge.app/Contents/MacOS/p4merge $*
Обгортка diff перевіряє, чи дійсно отримано сім параметрів, та передає два з них до вашого скрипта зливання. Типово, Git передає наступні аргументи до програми diff:
path old-file old-hex old-mode new-file new-hex new-mode
Оскільки вам потрібні лише old-file
та new-file
, ви використовуєте обгортку, щоб передати лише потрібні.
$ cat /usr/local/bin/extDiff
#!/bin/sh
[ $# -eq 7 ] && /usr/local/bin/extMerge "$2" "$5"
Вам також потрібно переконатися, що ці програми виконанні:
$ sudo chmod +x /usr/local/bin/extMerge
$ sudo chmod +x /usr/local/bin/extDiff
Тепер ви можете налаштувати свій конфігураційний файл, щоб використовувалися ваші власні інструменти відображення різниці та розв’язання конфліктів.
Для цього потрібні декілька налаштувань: merge.tool
, щоб сказати Git яку стратегію використовувати, mergetool.<інструмент>.cmd
, щоб задати, як виконувати команду, mergetool.<інструмент>.trustExitCode
, щоб сказати Git, чи означає код виходу програми успішність розв’язання чи ні, а також diff.external
, щоб сказати Git, яку команду треба виконувати для відображення різниці.
Отже, ви можете або виконати наступні чотири команди config
$ git config --global merge.tool extMerge
$ git config --global mergetool.extMerge.cmd \
'extMerge "$BASE" "$LOCAL" "$REMOTE" "$MERGED"'
$ git config --global mergetool.extMerge.trustExitCode false
$ git config --global diff.external extDiff
або відредагувати файл ~/.gitconfig
, щоб додати ці рядки:
[merge]
tool = extMerge
[mergetool "extMerge"]
cmd = extMerge "$BASE" "$LOCAL" "$REMOTE" "$MERGED"
trustExitCode = false
[diff]
external = extDiff
Після того як це зроблено, якщо ви виконаєте команду diff, на кшталт такої:
$ git diff 32d1776b1^ 32d1776b1
Замість отримання різниці в командному рядку, Git запустить P4Merge, який виглядає приблизно так:
![P4Merge.](png/p4merge.png)
Якщо ви спробуєте злити дві гілки та отримаєте конфлікти злиття, то можете виконати команду git mergetool
; вона запускає P4Merge, щоб дозволити вам розв’язати конфлікти цим графічним інструментом.
У такому налаштуванні обгорток зручно те, що ви легко можете змінити інструменти diff та merge.
Наприклад, щоб змінити свої extDiff
та extMerge
так, щоб вони натомість викликали KDiff3, усе, що вам треба зробити — змінити файл extMerge
:
$ cat /usr/local/bin/extMerge
#!/bin/sh
/Applications/kdiff3.app/Contents/MacOS/kdiff3 $*
Тепер, Git використовуватиме інструмент KDiff3 для відображення різниць та розв’язання конфліктів зливання.
Git одразу має налаштування для використання великої кількості інших інструментів розв’язання конфліктів без необхідності налаштування команд. Щоб побачити список підтримуваних інструментів, спробуйте:
$ git mergetool --tool-help
'git mergetool --tool=<tool>' may be set to one of the following:
emerge
gvimdiff
gvimdiff2
opendiff
p4merge
vimdiff
vimdiff2
The following tools are valid, but not currently available:
araxis
bc3
codecompare
deltawalker
diffmerge
diffuse
ecmerge
kdiff3
meld
tkdiff
tortoisemerge
xxdiff
Some of the tools listed above only work in a windowed
environment. If run in a terminal-only session, they will fail.
Якщо ви не зацікавлені у використанні KDiff3 для різниць, а надаєте йому перевагу лише для розв’язання конфліктів, та команда kdiff3 є у вашому path, то можете виконати
$ git config --global merge.tool kdiff3
Якщо ви виконаєте це замість налаштування файлів extMerge
та extDiff
, то Git буде використовувати KDiff3 для розв’язання конфліктів, а для відображення різниць звичайний інструмент Git.
Форматування та пробільні символи.
Проблеми з форматуванням та пробільними символами є одними з найбільш дратуючих та невловимих, та багато розробників стикаються з ними під час співпраці, особливо міжплатформевої. Латки чи інша співпраця дуже легко можуть запровадити непомітні зміни пробільних символів, адже редактори тихо впроваджують їх, та якщо файли колись бували на системі Windows, усі символи кінця рядка можуть бути змінені. Git має декілька опцій, щоб зарадити з цим.
core.autocrlf
Якщо ви програмуєте під Windows та працюєте з людьми, які цього не роблять (чи навпаки), то колись ви, імовірно, отримаєте проблеми з кінцями рядків. Таке трапляється через те, що Windows використовує і символ повернення каретки, і символи зміни рядка для нових рядків у файлах, в той час як системи Mac та Linux використовують лише символ нового рядка. Це непомітно, проте неймовірно навісний факт для міжплатформової праці; багато редакторів Windows тихо замінюють існуючі кінці рядків LF на CRLF, або додають обидва символи, коли користувач натискає клавішу ентер.
Git може впоратись з цим: автоматично конвертувати кінці рядків CRLF до LF, коли ви додаєте файл до індексу, та навпаки, коли ви отримуєте код до файлової системи.
Ви можете увімкнути цей функціонал за допомогою налаштування core.autocrlf
.
Якщо ви працюєте на машині Windows, то встановлення цього в true
конвертує LF до CRLF під час отримання коду:
$ git config --global core.autocrlf true
Якщо ви на системі Linux чи Mac, які використовують кінці рядків LF, то ви не бажаєте, щоб Git автоматично конвертував їх під час отримання файлів; втім, якщо файл з CRLF випадково впроваджено, то ви можете бажати, щоб Git це виправив.
Ви можете сказати Git перетворювати CRLF на LF під час створення коміту, проте не навпаки, якщо встановете core.autocrlf
у значення input:
$ git config --global core.autocrlf input
Таке схема має залишити вам символи CRLF після отримань на Windows, та символ LF на системах Mac та Linux у сховищі.
Якщо ви програміст Windows та розробляєте проект лише для Windows, то можете вимкнути цю функціональність, тобто записувати повернення каретки до сховища, якщо встановите це конфігураційне значення у false
:
$ git config --global core.autocrlf false
core.whitespace
Git одразу налаштовано визначати та виправляти деякі проблеми з пробільними символами. Він може шукати шість головних проблем з пробільними символами — три типово ввімкнуті та можуть бути вимкнені, а інші три типово вимкнені, проте можуть бути активовані.
Типово ввімкнені: blank-at-eol
, яка шукає пробіли наприкінці рядка; blank-at-eof
, яка помічає порожні рядки наприкінці файлу; та space-before-tab
, яка шукає пробіли перед табами на початку рядка.
Три типово вимкнені, які можна увімкнути: indent-with-non-tab
, яка шукає рядки, які починаються з пробілів замість табів (та контролюється опцією tabwidth
); tab-in-indent
, яка слідкує за табами у відступах; та cr-at-eol
, яка каже Git, що переведення каретки наприкінці рядків це нормально.
Ви можете сказати Git, які з них ви бажаєте ввімкнути, якщо встановите налаштування core.whitespace
у значення, які ви бажаєте щоб працювали чи ні, розділені комами.
Ви можете вимкнути опцію, додавши -
перед її назвою, або залишити типове значення, просто не зазначивши в рядку налаштувань..
Наприклад, якщо ви бажаєте встановити все, крім space-before-tab
, то можете зробити таке (trailing-space
— це скорочення для двох опцій: blank-at-eol
та blank-at-eof
):
$ git config --global core.whitespace \
trailing-space,-space-before-tab,indent-with-non-tab,tab-in-indent,cr-at-eol
Або ви можете вказати лише частину, що відрізняється від типових значень:
$ git config --global core.whitespace \
-space-before-tab,indent-with-non-tab,tab-in-indent,cr-at-eol
Git знаходитиме ці проблеми, коли ви виконуєте команду git diff
та намагатиметься розфарбувати їх, щоб ви могли виправити їх перед збереженням коміту.
Він також використовує ці значення, щоб допомогти застосовувати латки командою git apply
.
Коли ви застосовуєте латки, ви можете попросити Git попереджати вас, якщо вони містять зазначені проблеми пробільних символів:
$ git apply --whitespace=warn <patch>
Або ви можете зробити так, щоб Git намагався автоматично виправити ці проблеми перед застосуванням латки:
$ git apply --whitespace=fix <patch>
Ці опції також стосуються команди git rebase
.
Якщо ви зберегли в коміті помилки пробільних символів, проте ще не надіслали зміни, то можете виконати git rebase --whitespace=fix, щоб Git автоматично виправив ці проблеми під час переписування латок.
Конфігурація сервера
Геть не так багато конфігураційних опцій існує для серверної частини Git, проте є декілька цікавих, які ви можете запам’ятати.
receive.fsckObjects
Git має можливість переконатися, що кожен отриманий під час push об’єкт досі збігається зі SHA-1 сумою та вказує на чинні об’єкти.
Втім, він типово цього не робить; ця операція забирає багато часу, та може уповільнити операцію, особливо з великими сховищами чи надсиланнями.
Якщо ви бажаєте, щоб Git перевіряв цілісність об’єктів під час кожного надсилання, ви можете змусити його це робити, якщо встановите налаштування receive.fsckObjects
у true.
$ git config --system receive.fsckObjects true
Тепер, Git перевірятиме цілісність вашого сховища перед прийняттям кожного надсилання, щоб переконатись, що пошкодженні (чи шкідливі) клієнти не впроваджують зіпсованих даних.
receive.denyNonFastForwards
Якщо ви перебазовуєте коміти, які вже надсилали та потім знову намагаєтесь надіслати, чи іншим чином намагаєтесь надіслати коміт до віддаленої гілки, яка не містить коміту, на який зараз вказує гілка, то вам відмовлять.
Це зазвичай гарна політика; проте у випадку перебазування, ви можете вирішити, що знаєте, що робите, та примусити оновлення віддаленої гілки за допомогою опції -f
команди push.
Щоб сказати Git відмовляти примусовим надсиланням, встановіть receive.denyNonFastForwards
:
$ git config --system receive.denyNonFastForwards true
Ви також можете досягти цього за допомогою серверного гаку на отримання, що ми розглянемо трохи пізніше. Цей підхід дозволяє вам робити складніші речі, наприклад відмовляти не перемотуванням для деяких користувачів.
receive.denyDeletes
Один з манівців до політики denyNonFastForwards
для користувачів — вилучити гілку, а потім надіслати зміни до нового посилання.
Щоб уникнути цього, встановіть receive.denyDeletes
у true:
$ git config --system receive.denyDeletes true
Це відмовляє будь-яким вилученням гілок чи теґів — жоден користувач не зможе цього робити. Щоб вилучити віддалену гілку, вам доведеться вилучати файли посилань з сервера вручну. Існують цікавіши методи робити це для окремих користувачів на базі ACL, про що ви дізнаєтесь в Приклад політики користування виконуваної Git-ом.